Når gutten ble født
Ble han som tidligere spartanere, kontrollert
Hadde han vært liten eller bitteliten, skrøpelig eller misdannet.
hadde han vært kassert.
Fra det den tiden han kunne stå, var han døpt i kampens brann.
Lærte seg aldri å trekke seg tilbake, aldri å overgi seg,
Lærte at døden i kampplassen i Spartas tjeneste
er en stor ære han kunne oppnå i sitt liv.
I alder av sju, ble han brukelig i Sparta.
Gutten ble tatt fra moren og styrtet i en verden av vold.
Fremstillet i 300 års, spartansk krigssamfunn
for å kunne skape de beste soldatene verden hadde sett.
Agoge som det kalles.
Tvinger gutten til å kjempe, sulter han.
Tvinger han til å stjele.
Og, om nødvendig å drepe.
Med ris og piskeslag ble gutten straffet.
Lærte å vise ingen smerte, ingen nåde.
Ble konstant testet, kastet inn i villmarken.
Sluppet fri, for å sette hans vett og vilje opp mot naturens raseri.
Det var hans innvielse. Hans tid i villmarken.
For han ville returne til hans folk som Spartaner
eller overhodet ikke.
Ulven begynte å gå i sirkel rundt gutten.
Klør av svart stål brenner dette mørke natt.
Rødglødende øyne, juveler fra helvettes huler.
Den gigante ulven snuser,
nyter duften av det kommende måltidet.
Det er ikke frykt som griper han,
bare en skarp mening av ting,
kalde luften i hans lunger
Vindblåste trær, beveger seg mot den kommende natten.
Hans hender er rolige.
Hans form...perfekt.
Og så gutten, der døden ble tilbudt, returnerte han til hans folk.
Tilbake til hellige Sparta, en konge. Våres konge!
Leonidas!
Det er gått 30 år siden ulven og den kalde vinteren.
Som den gang, nærmer et beist seg.
Tålmodig og selvsikker, fornemmer det det kommende måltid.
Dette beistet er laget av men og hester, sverder og spyder.
En hær av slaver, langt ut over fantasiens grænser,
klar til å sluke lille Hellas.
Klar til å sluke verdens eneste håp for årsak og rettferdighet.
Et beist nærmer seg.
Det var Kong Leonidas han selv som forarget det.
Oversatt av Joachiiim og MKej www.divxnorway.com
300- Heroes of Thermopylae
Min far lærte meg, at frykt er en konstant faktor.
Ved å akseptere det,
blir du sterkere.
Min dronning.
Den persiske venter Leondias.
Til slutt, Spartans sanne styrke krigeren ved siden av han.
Så vis han respekt og ære, og det vil returnere til deg.
Først, så slåss du med hodet.
Så slåss du med hjertet.
Hva er det?
Den persiske budbringer venter deg.
Glem ikke dagens lekser.
- Respekt og ære. - Respekt og ære.
Rådsformann Theron, du finner deg selv nyttig for en gangs skyld.
Min konge og dronning, jeg bare underholdt dere gjester.
Sikkert.
Før du prater, Perser, skal du vite at i Sparta
blir alle, selv kongens budbringer, holdt ansvarlig
for sine ord.
Til saken, hvilken beskjed bringer du?
Jord og vann.
Dro du hele veien fra Persia for jord og vann?
Ikke vær bly eller dum, perser. Du har ikke råd til det i Sparta.
Hva får denne damen til å tro hun kan prate blant menn?
Fordi kun Spartanske kvinner gir fødsel til ekte menn.
La oss gå, og kjøle ned våre tunger.
Setter du ditt liv høyere enn din komplette tilintetgjørelse, -
hør nå, Leonidas.
Xerxes beseirer og kontrollerer alt, han hviler øynene på.
Han styrer en hær så mektig, at det får jorden til å skjelve.
Så enormt at det tørker ut elvene.
Alt hva Konge Xerxes ønsker, er dette.
Et simpelt tilbud om jord og vann.
Et tegn på Spartas underkastelse overfor Xerxes' vilje.
Underkastelse?
Vel, det er et problem.
Ryktet lyder, at Athenerne allerede har vendt deg ned.
Og om de filosofer og gutt-elskere funnet den type av nerve...
Vi må være diplomatisk.
Og selfølgelig, Spartans...
...har deres rykte til sette pris på.
Velg dine neste ord forsiktig, Leonidas.
Det blir dine siste som konge.
Jord og vann.
Sinnsyk person. Du er en sinnsyk person.
Jord og vann. Du finner det rikelig der nede.
Ingen mann, Perser eller Greker... Ingen mann truer en budbringer.
De fører Deres kroner og hoder av erobret konger til min bytrinn.
Du håner min dronning.
Du truer mine folk med slaveri og død.
Oh, jeg velger mine ord forsiktig, Perser.
Kanskje du skulle gjort det samme.
Dette er blasfemi. Dette er galskap.
Galskap?
Dette er Sparta!
Velkommen, Leonidas.
Vi har ventet deg.
Eforerne. Prestene for de gamle guder.
Innavlet svin, mere dyr enn mennesker.
Skapninger som selv Leonidas må bestikke og tigge.
Ingen spartansk konge er gått i krig uten forenes velsignelse
Perserne anslår deres styrker, til å bestå av en million.
Jeg håper for våres skyld at dem overdriver.
Men det er ingen tvil om at vi møter den største hær, noensinne sammensatt.
Før din plan blir hørt, hva er det du tilbyr?
Vi vil bruke vår overordnet kampferdigheter,
og Greske landskap til ødelegge dem.
Vi går mot nord til kysten.
- Vi sikrer oss... - Det er august, Leonidas.
Fullmånen nærmer seg.
Den hellige og gamle høytid.
Sparta fører ingen krig under Carneia.
Sparta vil brenne!
Våre menn vil dø armert
og våre kvinner og barn vil bli slaver eller verre.
Nå, stopper vi det persiske kystangrep,
ved å gjenoppbygge den store mur.
Fra nå, leder vi dem igjennom bergpasset
som vi kaller ''De Varme Korridorene''.
Nå, i den smale korridorene, vil deres store hær være uten betydning.
Bølge etter bølge av Persiske angrep vil smelle imot Spartan skjold.
Xerxes tap vil være så enorme, og hans menn så demoralisere
at han vil være tvunget till å trekke sitt felttog tilbake.
Vi må rådspørre Orakelet.
Stol på gudene, Leonidas.
Jeg foretrekker de stoler på deres grunn.
Din blasfemi har kostet oss nok allerede.
Bland det ikke sammen.
Vi vil rådspørre Orakelet.
Syke, gamle mysterier.
Verdiløse rester av tiden
før Sparta's oppstigning fra mørket.
Rester av meningsløs tradisjon.
En tradisjon selv Leonidas ikke trosser.
Da han må respektere Eforernes ord.
Det er loven.
Og ingen spartansk person eller borger,
mann eller kvinne, slave eller konge hevet over loven.
Eforerne velger kun de mest deiligste pikene,
til at leve blant dem, som orakler.
Der skjønnheten er forbannelse.
For ulykkelig mennesker har behov for menn...
...og sjeler så svart som helvete.
Be til vinden.
Sparta vil falle.
Og Grekerne vil falle.
Stol ikke på menn.
Ær gudene.
Ær Carneia.
Kongens stigning ned er hardere.
Praktfullt, innavlet svin.
Verdiløst, sykt, råttent.
Korrupt.
Sant, De er i Guds Kongens favør nå.
Oh, vise og hellige menn.
Ja.
Og når Sparta brenner, vil du bade i gull.
Friske orakler vil du gitt til deg daglig,
fra hver krok av rike.
Dine lepper vil ferdiggjøre hva dine fingre har startet.
Har oraklet også fraristet deg ditt begjær.
Det skal mere til enn ord fra en ung pike
for å frariste meg mitt begjær til deg.
Hvorfor er det så fjernt?
Fordi det tyder på, at jeg er...
...en slave, fanget av luksuriøse gamle menn.
Orakles ord setter brann til alle, dem jeg elsker.
Så det er derfor min konge mister søvn,
og er tvunget fra varmen av hans seng.
Det er bare en kvinnes ord
det skal påvirke humøret til min mann...
Disse er mine.
Hva må til for en konge å redde sin verden
når lovene han har sverget og beskytte tvinget han til og gjøre ingenting.
Det er ikke spørsmål hva en Spartansk borger bør gjøre,
heller ikke ektemann, heller ikke en konge.
Spør i stedet deg selv, min kjære :
Hva skal en fri man gjøre?
- Er det dem alle? - Som du bestilte, 300.
Alle med fødte sønner, til at videreføre deres navn.
Vi er med deg, Sir. For Sparta, for frihet.
Til døden.
Han er din sønn.
Han er for ung, for å ha følt kvinnens varme.
Jeg har andre å erstatte han.
Astinos er modig og klar som enhver.
Ikke eldre en vi var første gang du stod ved min side i kamp.
Du er en god venn.
Men en bedre kaptein... Finnes ikke.
Min gode konge.
Min gode konge, oraklet har snakket.
Eforene har snakket. Det må bli ingen marsj.
Det er loven, min herre.
Den Spartanske hær må ikke gå i krig.
Det gjør den heller ikke.
Jeg har ikke utgitt noen slik ordre.
Jeg er her kun for å gå, og strekke mine ben.
Disse 300 er mine private livvakter.
- Vår hær vil være i Sparta. - Hvor vil du gå?
Jeg har ikke tenkt over det, men jeg...
...nå som du spør, så antar jeg at jeg drar mot nord.
De Varme Korridorene.
Flytte ut!
Hva skal vi gjøre?
- Hva kan vi gjøre? - Hva kan du gjøre?
Sparta vil trenge sønner.
Sparta!
Ja, min frue?
Kom tilbake med ditt skjold eller på det.
Ja, min frue.
Adjø, min elskede.
Han sier det ikke.
Det er ingen rom for bløthet, ikke i Sparta.
Ingen plass for svakhet.
Bare de harde og sterke kan kalle seg selv Spartaner.
Bare de harde, bare de sterke.
Drar vi.
For vårt land, for vår familie, for vår frihet.
Drar vi.
Daxos, hvilken overraskelse.
Denne morningen er full av overraskelser, Leonidas.
Vi har blitt lurt. Det kan ikke være mer en fem hundre.
- Dette er en overraskelse. - Stille!
Vi hørte at Sparta var på krigsstien.
Vi var ivrige å slutte oss til en hær.
Vis det er blod du søker, så er du velkommen til oss.
Men du bringer kun håndfull av soldater mot Xerxes?
Jeg ser, jeg hadde feil, da jeg trodde at Spartans hær kunne matche vår.
Gjør den ikke?
Du der.
- Hva er din profesjon? - Jeg er pottemaker, sir.
Og du, Arcadian, hva er din profesjon?
- Skulptør, Sir. - Skulptør.
-Og du? - Smed.
Spartan, hva er deres profesjon?
Se, gamle venn?
Jeg tok med mer soldater en du gjorde.
Ingen soving i natt.
Ikke for kongen.
All hans førti år vært en rett vei
til denne strålende øyeblikk i skjebne.
Denne strålende kollisjon av skjold og gjennomborer,
Sverd og ben, og kjøtt og blod.
Hans eneste beklagelse er at han har altfor få ofre.
Vi blir forfulgt.
Vi har blitt forfulgt siden vi gikk fra Sparta.
Min konge, se!
Hva skjer her?
Hvor er alle folkene?
Persere.
Jeg anbringer deres antall omkring 20.
Skygge-sti.
Men disse fotsporene.
Leonidas.
Barn.
Det er stille nå.
De kom fra tåken fra mørket.
De tok oss og fanget oss med klør og huggtenner.
Alle...men meg.
Landsbyboerne... De fant dem.
Har gud ingen nåde?
Vi er dødsdømt.
Ro dem ned.
Barnet taler for den Persiske gjenferd.
Kjent fra gamle tider.
De er jegere fra folkets sjeler.
De kan ikke bli drept eller beseires.
Ikke i mørket.
Ikke disse udødelige.
Udødelige?
La oss sette ditt navn på prøve.
Inni de Varme Korridorene går vi.
Inni de smale korridorene går vi.
Hvor Xerxes antall ikke teller noe.
Spartanere, borgelige soldater, frie slaver.
Alle tapre Grekere.
Brødre, fedre, sønner.
Drar vi.
For ærens skyld, for pliktens skyld, for hederens skyld, drar vi.
Se!
Persere.
Inni helvettes munn, drar vi.
Det er vår sjø, morløse hunder,
som de er omfavnelse av Grekernes kjærlige armer.
Kom.
Sant.
Der ser ikke ut som regn.
Zeus stikker skyene med lynstråler.
Og slår de Persiske skipene med orkanvind.
Ærefull.
Bare en blant oss holder sin spartaner reserve.
Bare han.
Bare vår konge.
Min dronning?
Min dronning, gårdsplassen er ikke et sted for en gift kvinne.
Jeg er redd sladder og protokoll er mine siste bekymringer nå, rådsmedlem.
Slik diskresjon er ønsket.
Hvordan skal jeg, kunne være troverdig bak murene til mitt eget hjem?
Selv her, Theron har øyne og øre som fyller Sparta med tvil og frykt.
Du snakker som om all Sparta vendt seg mot De.
Jeg ønsker de var bare mot meg.
Mange på vår råd ville stemt for å gi alt, vi har
og følge Leonidas.
Men du må vise dem favør.
Og du kan arrangere, at jeg taler for rådet?
Er det en grunn de mangler, vil jeg gi dem beskjed.
Beskjed om hva, min dronning?
Frihet er ikke frihet.
At det har høyeste pris å følge.
Kostnaden av blod.
Jeg skal gjøre det beste for å samle vårt råd
og kammer vil bli fylt med deres stemme.
- Jeg står til gjeld til deg. - Nei.
Leonidas er min konge, tillegg er du.
Jeg så de skipene smadre mot klippene.
Hvordan kan det være?
Vi så kun en brøkdel av uhyret som er Xerxes hær.
Det kan ikke seires her.
Hvorfor smiler du?
Arcadian, jeg har kjempet utallige ganger
men har ennå ikke møtt en motstander der kunne tilby meg
hva vi Spartanere kaller en vakker død.
Jeg kan bare håpe,
at der med hele verdens krigere er samlet mot oss,
Det er kanskje en der nede, som kan leve opp til det.
Gå!
Forsatt gå, hunder.
Gå!
Frem sier jeg.
Stopp her.
Hvem kommandoer her?
Jeg er sendebud for hele verdens hersker.
Gud av guder.
Konge av konger.
Og ved den myndighet, krever jeg at noen viser meg Deres kommandant.
Hør. Tror du det stakkarslig dusinet du har med, skremmer oss?
Disse bakker svermer av våres speidere.
Og tror du at din patetiske vegg
vil gjøre noe annet en å falle sammen
som en haug av tørre blader i ansiktet.
Våre forfedre bygde denne veggen,
Ved hjelp av gamle sted fra selve Grekerens barm.
Og med litt hjelp fra Sparta,
deres Persiske speidere tilført. mørtelen.
Du vil betale for dine barbari.
Min arm.
Det er ikke din lengre.
Gå nå. Løp alene og fortell deres Xerxes han vender mot frie menn her.
Ikke slaver. Gjør det fort.
Før vi avgjør å lage vår mur bare bitte litt større.
Nei, ikke slaver.
Deres kvinner vil bli slaver.
Deres sønner, Deres døtre, Deres eldste
vil bli slaver, men ikke deg.
Ved midt på dagen i dag, er du en død mann.
En tusen nasjoner av den Persisk rike går over deg.
Våre piler vil skygge for solen.
Vi vil kjempe i skyggen.
Muren er solid.
Den vil følge Perserne in i De Varme Korridorene
Kaptein, har mennene funnet noen vei gjennom bakkene til vår rygg ?
Ingen, Sir.
Det er en slik vei, gode konge.
Like over vestlige fure.
Det er en gammel gjeit-sti.
Perserne kan bruke det, til å utspille oss.
Ikke et trinn nærmere.
Monster!
Vise konge, jeg ber deg med største ydmykhet om et publikum.
Jeg spidder deg der du står.
Jeg ga ingen slik ordre.
Tilgi kapteinen. Han er en god soldat.
Men litt dårlig på manérer.
Det er ingenting å tilgi, modige konge.
Jeg vet hva jeg ser ut som.
Du bærer en spartaner røde farge.
Jeg er Ephialtes, født i Sparta.
Min mors kjærlighet, gjorde at mine foreldre måtte flykte fra Sparta
og jeg ble kassert.
Men ditt skjold?
Og rustning?
Min fars, sir?
Jeg ber deg, modige konge,
la meg frelse mitt fars navn
ved å tjene deg i kamp.
Min far lærte meg å føle ingen frykt.
Å gjøre spyd,skjold og sverd til en stor del av meg
som mitt bankende hjerte.
Jeg vil tjene min fars rustning, herlige konge,
ved å tjene dem i kamp.
Det er stor tillit.
Jeg vil drepe mange Persere.
- Løft ditt skjold. -Sir?
Løft ditt skjold så høyt du kan.
Din far skulle lært deg hvordan vår falanks virker.
Vi kjemper enkelt, ugjennomtrengelig enhet.
Det er kilden til våres styrker.
Hver Spartaner beskytter mannen til venstre,
fra lår til hals med hans skjold.
Et enkelt svakt led, og kjeden knekker.
Fra lår til hals, Ephialtes.
Jeg beklager, min venn.
Men alle er ikke født til å være soldater.
Men jeg...
Vis du vil hjelpe Spartan seier...
- Ja? - Rydd kampplass av dem døde.
Hjelp dem sårete, gi dem vann.
Hvorfor?
Men til selve kampen, kan jeg ikke bruke deg.
Mor, far, dere hadde feil.
Du har feil, Leonidas.
Du har feil.
Send Phocianerne til gjeit-stien.
Be så til gudene, at ingen forteller Perserne om det.
Jordskjelv.
Nei, Kaptein.
Kamp formasjon.
Det er her, vi holder dem.
Det er her, vi kjemper.
Det er her, vi dør!
På disse skjoldene, gutter!
Hus denne dagen, menn,
Får den vil være i deres liv evig.
Spartanere, legg ned deres våpen.
Persere!
Kom å ta dem.
Grep!
Gi dem ingenting.
Men ta fra dem alt.
Stå klar.
Er det beste du kan?
Dytt!
Nå!
Dytt!
Ingen fanger.
Ingen nåde!
De ser tørste ut.
Vel, la oss gi dem noe å drikke.
Til klippen.
Hold tilbake!
Helvette så god start!
Legg bak!
Persiske feiginger.
Hva i helvette ler du av?
Vi må si dette.
- Hva? - Vi kjemper i skyggen.
Kom på fot.
I dag, dør ingen Spartanere.
Rolig, sønn.
Vi gjorde det vi hadde trent å gjøre.
Hva vi er oppdratt til. Hva vi er født til.
Ingen fanger, ingen nåde.
En god start.
Jeg var redd du kanskje ikke kom.
- Jeg beklager, min sønn er... -- Gjør, hva barn gjør best.
Vær så snill, ikke beklag.
Din sønn starter Agoge neste år.
Det er en vanskelig tid for Spartansk mor.
Ja, det vil være vanskelig, men også nødvendig.
Du vil tale for rådet innen to dager.
Min ektemann har ikke to dager.
Tenk på de to dagene som gave.
Det er ingen hemmelighet.
Theron ønsker det du kontrollerer. Det er hans stemme, så du må tie.
Allier deg med han, og du vil ha deres seier.
Takk!
Du er klok, som du er rar.
Ah, der er deres mor.
Du burde holde bedre øye på han vis han vil bli konge en dag.
Det ville ha vært trist vis det skulle hende han noe.
Eller hans vakre mor.